Kui olin väike tüdruk, ei saanud ma astma tõttu lemmikloomaks koera ega kassi. Elasime linnas, kuid meil oli korraliku suurusega tagaaed, seega vanemad hankisid mulle värvilise kääbuskana ja -kuke. Peagi ootasin elevusega tibusid, kes olid kohe-kohe koorumas. Umbes sel ajal kogesime tugevat ja pikka tormi. Kana üritas kanalas emainstinktist tõsiselt oma mune päästa, kuid ilm mõjutas tibude arengut ja ellu jäi vaid üks. Siis koondas kanaema kogu oma õrna hoolitsuse sellele ühele tibule. Seda oli ilus vaadata!
Ühes oma kõige õrnemas pildis Jumala pingutustest oma lapsi päästa väljendas Jeesus südamest tulevat leina: „Jeruusalemm, Jeruusalemm, kes sa tapad prohveteid ja viskad kividega surnuks need, kes su juurde on läkitatud! Kui palju kordi olen ma tahtnud su lapsi koguda, otsekui kana kogub oma pesakonna tiibade alla, ent teie ei ole tahtnud!“ (Matteuse 23:37) Eelnevalt oli Jeesus paljastanud variserid ja kirjatundjad prohvetite tapmise pärast (salmid 29−32) ja nüüd leinas Ta kogu linna pärast. See Jeesuse igatsus jõuda nendeni, kes keeldusid Jumala päästeplaanist, tappes prohveteid ja visates kividega surnuks käskjalgu, puudutas mu südant. Tema igatsuse kujund on täis südamlikkust ja kiindumust. Ta soovis koguda Jeruusalemma lapsed nagu kana kogub oma pesakonna. Donald Hagner kirjutab: „Pilt kanaemast, kes kogub oma pojad tiibade alla, sisendab turvalisust, hoolitsust ja heaolu (vrd Ruti 2:12; Psalmid 17:8; 36:8; Jesaja 31:5 jpt Vana Testamendi näited). Jumala riigi koidiku sõnumis pakutakse seda päästet juutidele korduvalt.“* Aga nad ei tahtnud. Nad otsustasid Ta hüljata. Põhjus, miks see tekst mulle kindlustunde annab, on see, et Jeesuse sõnades näen põgusat pilku sellest, kuidas näeb meid Jumal. Lisaks sellele, et Ta on alati valmis meieni sirutuma, igatseb Ta tegelikult, et me tahaksime päästetud saada. Ta igatseb võtta sind oma lunastavate tiibade alla. Kas sa tahad?
Minu vastus:
* Donald A. Hagner, „Matthew 14−28“, „World Biblical Commentary“, köide 33b (Nashville, TN: Thomas Nelson, Inc., 1995), 680.