Ei ole kerge jõuda inimeseni, kes on segadusse ajavas või keerulises hetkes, eriti kui ta tunneb end eksinuna. Minu isa oli selles vallas eriliselt andekas. Kui olin noor täiskasvanu ja avastasin, et olen hädas, rääkisin oma isaga. Mingil moel oli tema lähenemisviis probleemidele loogiline, kuid õrn ja armastav. Isegi kui olin ise hädas süüdi, oli tema motivatsioon alati aidata ja lootust pakkuda, mitte karistada.
Olen liigutatud õrnusest, millega Jeesus sirutus oma jüngrite poole nende süngeimatel hetkedel. Üks neist juhtumeist on kirjas Johannese 21:1−11. Peetrus otsustab pärast Jeesuse ristilöömist kalale minna ja veel kuus jüngrit ühinevad temaga. See kalalkäik, kohe pärast seda kui Jeruusalemmas olid toimunud häirivad sündmused, kujutab meeste gruppi, kes olid segaduses ja ilma suunata. Meile ei räägita, kas nad läksid kalale lihtsalt selleks, et oma mured unustada, või rahalise vajaduse pärast. Ükskõik mis oli põhjus, nende katse tagajärjetus pärast ööpikkust pingutust võetakse kokku ühes lauses: „Sellel ööl ei püüdnud nad midagi.“ (salm 3) Koidikul seisis ülestõusnud Jeesus rannas (salm 4). Ta ilmus välja keset nende pettumust ja segadust. Jumal tuleb alati meie juurde, kui oleme hädas, lähenedes õrnalt ja kaastundlikult – tuues lootust ja imelist abi. Ta tuleb päästma, mitte karistama. Nad ei tundnud Teda ära, samamoodi nagu ülestõusnud Kristuse ilmumisel Maarja Magdaleenale (Johannese 20:14) ja Emmause teel (Luuka 24:16). Seejärel pöördus Ta nende poole kõige õrnema väljendiga: „Lapsed …“ (Johannese 21:5) Ta nimetab neid lasteks! Kui hooliv Jeesusest läheneda neile karmidele kaluritele nagu armastav isa lapsele. Seejärel esitab Ta neile küsimuse ja teeb imeteo, et nende vajadust täita (vt homset teksti). Jumal ilmutab end meile mõjusalt meie kõige süngemal segaduse ja pettumus ajal. Ta tuleb meie juurde Isana, kiindumuse, kaastunde ja päästva armastuse kinnitusega.
Minu vastus: